Listinnými dokumenty doložené skutečnosti ze života obce Dnešice a jejích obyvatel

	Obec Dnešice byla založena patrně v údolí potoka, který je tvořen vodou z Oplota, Soběkur a přítokem od Přestavlk. I v současné době je část obce rozložena v údolí tohoto potoka, který nese název Dnešický, ale větší část obce se již rozprostírá na svazích Hůrky (423 m) a  Kozlice (415 m). Dnešický potok se vlévá u obce Vodní Újezd do řeky Radbuzy, pak do Berounky, Vltavy a jako součást Labe končí jeho vody v Severním moři. 
	Řeka Radbuza zde není zmíněna náhodou, což zjistíme nakonec. 

Pohled na Dnešice z Hůrky

Stáří obce
	
    První písemná zmínka o obci je z r. 1115. V té je uvedeno, že kníže Vladislav daroval dnešický kostel a jeho popluží Kladrubskému klášteru. Když měla tenkrát obec již kostel, znamená to, že byla dosti velká a jistě několik desetiletí stará. Patrně tedy vznikla nejpozději v XI. století. 
    Po čtyřiceti letech prodanou část obce a čtyři rodiny byly prodány klášteru Pomuckému (Nepomuk). Prodanou část obce klášter Kladrubský zpět vykoupil za 300 hřiven.
   Část původních Dnešic patrně stála někde v místech, kudy dnes vede silnice z Dnešic do  Soběkur (zřejmě poblíže potoka). Tato část obce ale byla patrně začátkem XIV. století stržena velkou vodou. 
    V XV. století se dostaly Dnešice Chřínovcům z Chřínova a byly drženy původně k Merklínu, později k Bukové. Ve druhé polovině XVI. století se staly součástí chlumčanského panství,jehož majitelem byl Diviš František Vratislav,svobodný pán z Mitrovic na Kasejovicku. Roku 1712 koupil Dnešice hrabě Ferdinand Morzin, který obec připojil k Dolní Lukavici. 
    Osudy Dnešic byly vždy spojeny s Přešticemi. Ty byly zakoupeny kladrubským opatem Rainerem r.1245,čímž vzniklo právo duchovní správy celého širokého okolí včetně Dnešic.Zprvu byl Dnešický farář podřízen přestavlckému, ale již r. 1352 je dnešický kostel uváděn jako farní a přestavlcký jako  filiální. Jména prvních farářů jsou známa od r.1391: Mikuláš,další Mikuláš,Matěj, Dominik,Václav, Aleš, po r. 1433 Jan. V době husitských válek byli všichni obyvatelé obce, až na 3 sousedy, vyhubeni. Do r. 1450 byla obec opět obnovena, požádala o udělení předchozích práv. To bylo klášterní listinou, že starého archivu vyřízeno takto : „Ve vesnicích Dnešicích jest 30 pololáníků, z nichž každý platí po kopě a čtyřech groších, na den sv. Jiří 32 grošů a na den sv. 

Havla tolikéž, pak dva kbelce ovsa, dva kbelce ječmene, deset kuřat, z nichž se po dvou proboštství přeštickému odvádí. Dále za sekání sena po 32 vejcích, s činží svatojiřskou po dvou otepích koudele a obyčejné daně, kdy a jakékoli se v království českém vypíšou. 
	Ony dva kbelce ovsa jsme odstoupili proboštství přeštickému. Kdyby někdo dům svůj prodati chtěl, má ho napřed sousedům v téže vesnici bydlícím navrhnouti, nebo může půl dvora odprodati. Kdyby však ten, kdo koupil, zase chtěl prodati, jest zavázán od prodati tomu, jenž prvé něco ze své půdy již odprodal. Kdyby v místě žádného kupce nebylo, pak povolujeme, aby jakýkoliv řádný rolník přišel a zde se usadil. 
	To však zřejmě zapovídáme, že žádný z rolníků, nyní a budoucně zde usedlých, nesmí nějakému šlechticovi nebo svobodníkovi pod ochranou stojícímu, nýbrž jenom rolníku usedlému s naším obzvláštním svolením, dům svůj prodati. 
Kdyby se to někdo učiniti opovážil, zbavujeme ho tomto skutkem jeho prodeje, neb práva, které prve měl. Posléz dokládáme, že kdyby někdo vrahem, žhářem nebo jakýmkoli způsobem špatným člověkem nalezen byl, musí ihned dle odhádání dvou sousedů přísežných prodati a se  odstěhovati.
     Ostatně dodáváme, že mají obyvatelé vsi Dnešic poživati všechna jiná práva rovně, jako město Přeštice.“ (Listina je uložena v Archivu města Plzně).
	Jak je vidět, nic nového pod sluncem. Již tehdy šlo v prvé řadě o peníze a o to, aby neubývalo poddaných.

Pohled na kostel od kovárny

     Jak vypadal kostel a ves, jež daroval kníže Vladislav klášteru Kladrubskému, o tom se záznamy nedochovaly. Později ale byl pod správou kláštera Kladrubského zbudován kostel gotický a kolem něj hřbitov, což bylo tehdy obvyklé. Hřbitov u kostela byl zrušen patrně r. 1810, protože r. 1811 byl kostel přestavěn a na místě bývalého hřbitova byla r. 1813 postavena škola. 
Postavil ji vlastním nákladem tehdejší majitel obce hrabě Schönborn. Učit se v ní začalo 21.11.1814, zřejmě po skončení polních prací, do nichž byly samozřejmě zapojeny i děti. 
     Fara je barokního původu a stavěla se od roku 1717 až do roku 1725. Od roku 2003 je fara kulturní památkou. K faře patřilo 34 ha polí, 10 ha luk, 37 arů zahrady a 12 arů pastvin.

 Nejstarší zvon kostela pochází z r. 1671 a sloužil již v původním gotickém kostele. Po přestavbě kostela byl umístěn do nově vystavěné věže. Další dva zvony nechal ulít hrabě Schönborn, ale ty byly v 1. světové válce zkonfiskovány a přetaveny na děla. Se zvony je to vůbec dlouhá historie. Po sbírce v celé farnosti (Dnešice, Soběkury, Oplot, Přestavlky, Lažany, Černotín) byl ulit zvon, který byl vysvěcen r. 1934, ale i ten padl za oběť válce, tentokrát druhé světové. Inu, proti válce je i svěcená vody slabá. 
           Obecní matrika byla založena farářem Kašparem Václavem Szadou r. 1685, farní kronika r.1814 a byla vedena až do r.1957.Od doby pohusitské prováděli duchovní správu obce benediktini z Přeštic.

	
	Posloupnost farářů na dnešické faře dle matrik a farní kroniky : 
1.	Kašpar Václav Szada (založil matriku)	1685 - 1691
2.	Šimon František Alexius Janota		1692 - 1742
3. 	Václav Menschik				1743 - 1762
4.	Antonín Steinbach z Kraningsteinu		1762 - 1813
5.	Josef Wavržík					1813 - 1854
6.	Jan Figner					1855 - 1881
7.	František Fremund /má pomník na hřbitově/	1882 - 1905
8.	Jan Záhorský					1905 - 1911
9. 	Antonín Chlebeček (kaplan)			1911 - 1912
10.	František Peťura				1912 - 1926
11. 	Antonín Chlebeček (kaplan)			1926 - 1927
12.	Václav Pulda					1927 - 1953				
13.	Josef Novák					1953 - 1954
14.	František Klepáč				1954 - 1980
15.	Václav Kaňák					1980 - 1983
16.	František Kaplánek				1983 - 1990
17.	Karel Plavec					1990 - dosud					
Při sčítání obyvatel kolem r. 1730 měly Dnešice 670 duší ( přibližně jako nyní ), dohromady v  celé               farnosti bylo 2475 katolíků. V roce  1839 bylo  v  obci  80 židovských duší, r. 1862 ještě 76. Židé měli svůj kostel - templ. Byl postaven patrně po r. 1700. Židé byli vesměs majetní  (obchodníci, živnostníci ). Ještě v r. 1900 tu bylo 12 židů. Poslední se odstěhovat v r. 1930, rodina Maxmiliána Strause, obchodníka s koloniálem. 
	Ze sčítání lidu, prováděných v minulosti, se dovídáme, že :
r. 1846 měla obec	59 domů a 466 obyvatel (v každém domě cca 8 )
r. 1862     „		62    „	     466     „
r. 1900     „		95    „	     687     „  43 koní, 456 ks hovězího a 101 ks vepř.dobytka

       Všech 687 obyvatel mluvilo českou řečí. To bylo na západ od nás zcela nepředstavitelné. Je patrné, že obec rostla a nabývala na významu. Obec měla, kromě velkostatku, 805 ha půdy. Z toho bylo 477 ha polí, 68 ha luk, 137 ha lesa. Daňově poplatných bylo 760 ha.

Pohromy, které stihly obec

R. 1662 vyhořela tato stavení :
- sedláci : Bartoloměj Kolář, Kateřina Staňková, Štěpán Purkar, Josef Václav a Vavřinec Beran
- chalupníci : Martin Chalupník a Jiří Mochník
- zahradníci : Ambrož Baba a Adam Koutek
Dále byli v té době v obci zaznamenáni tito obyvatelé : 
sedláci : Dorota Melparka, Mariana Marková, Mikuláš Louda, Šimon Bezděk, Václav Švehla,Jan Kubík a Daniel 

Viktora pustí sedláci - statky opuštěné ve třicetileté válce (užívala je vrchnost) Němečkovský statek,   
   Šmatatelšský statek, Handlovský statek a Stará krčma a statek původního majitele Jana Šorta
- zahradník : Vavřinec Krejčí.
Je zřejmé, že značná část obce lehla popelem, což není divu, uvážíme-li, že se jednalo v podstatě o dřevěné budovy s doškovými střechami a k hašení byla jen vědra a háky.  
Také mnoho ženských jmen na usedlostech dokládá, že ještě nebyly zhojeny rány třicetileté války. Ta byla zřejmě ještě větší pohromou, než požár v r. 1662. 

Sucha zaznamenávána v různých kronikách
R. 1803 bylo takové sucho, že potok pod mostem byl až na dno suchý a sta fůr bahna z něho se vyvezlo. Tři čtvrti roku 1887 nebyl žádný vydatný déšť, takže potoky a mnohé studny vyschly. Farská studna dávala denně pouze dva okovy kalné vody. Voda se brala ze studny u kovárny. 
R. 1947 bylo od jara do léta takové sucho, že výnos obilí byl sotva třetinový, a protože nebyla píce pro dobytek, muselo se mnoho kusů hovězího dobytka prodat nebo porazit.

1. světová válka
	Největší pohromou pro naší obec v novodobé historii byla 1. světová válka, která začala r. 1914. Muži, otcové od rodin později i chlapci, museli narukovat a jít bojovat za císaře pána na mnoho front. Obyvatelé obce, zejména bezzemci, trpěli hroznou nouzí. Ženy i děti s lístky v rukou stály fronty na kukuřičný chléb, na mnohé z nich se ale nedostal. To ale nebylo vše. 17 dnešických rodin se nedočkalo svého živitele či syna z vojny se nevrátili :
Ausberger Karel, Bárta Josef, Benda Václav, Bouřil Václav, Dvořák František, Kasl František, Kotas Václav, Kreuzman Vojtěch, Malý Václav, Mašek Matěj, Placr Josef, Řebout Václav, Smola Josef, Šesták Jan, Šos František, Špeta František a UIrych Josef. Těžce postižený se vrátil Folta Josef. Jména padlých jsou vytesána na pomníku, který byl odhalen již 28. září 1920.        
    Dlouho po válce se vrátili naši muži , kteří bojovali v ruských legiích. Byli to : Frous František, nar. 13.7.1889, 8. pluk  Frous Václav, nar. 13.12. 1890, 8. pluk Purkar Josef, nar. 9.6.1896, 3. pluk Smola Martin, nar. 1.7.1885, 1.jízdní pluk  Z italských legií se vrátil střelecJanoušek  Karel,nar.13.2.1896,1. pluk, zajat 10.8.1917, do legií vstoupil 7.8.1918.

		                                            	2.světová válka
Také 2. světová válka se neblaze zapsala do 	dějin naší obce. Lidé sice již neumírali hlady,ale mnoho lidí trpělo nemocemi z podvýživy, hlavně tuberkulózou, která kosila nemajetné,  nedostatkem oblečení a obutí. Vše začalo 	                          německou okupací 15. března 1939. Záhy byl zatčen náš rodák plukovník Václav Bouzek,který byl německým soudem odsouzen ke stětí   hlavy. Na jeho rodném domě je dnes osazena  pamětní deska .                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                
                V Anglii zahynul letec, náš rodák Václav Jícha   a to tři měsíce před koncem války. Sestřelil  několik německých letadel.Z totálního nasazení  na práci v Německu se nevrátil  Jan  Křen, Karel Šesták a Václav Förster.

Při náletu u Moravských Budějovic přišel o život Václav Vlk.              
     Koncentračními tábory prošli Jaroslav Hladík,řídící učitel, jen proto, že byl důstojníkem v záloze z a Josef Frous za to, že se podílel na pomoci rodinám, které měli živitele zavřené. Vězením na Pankráci v Praze prošli Bohumil Vizinger,Vojtěch Mašek,Josef Smola a studnař Vítek,zvaný Vinca 

Zajímavosti ze života obce	
	Kolem obce bylo již od dávných dob mnoho ovocných sadů, stromořadí a jednotlivých stromů, zejména jabloní, švestek, ale i hrušní. Tak např. v dokumentu z r. 1655, uloženém v Archivu města Plzně, je uvedeno, že na panství v Dnešicích byli 3 zahradníci : Vavřinec Krejčí, Ambrož Baba a Adam Koutek. Později byl na panství již jen „štěpař“, poslední nám známý pak Václav Dvořák - Štěpař, 1870 - 1941 /dnes dům p. Kociánové vedle p. Hartychové/. Ještě začátkem 20. století tu bylo tolik ovocných stromů, že v Rabiné měl nájemce sadů boudu, ve které dnem i nocí topil pod kotlem a vařil švestková povidla. Prodával i jablka, která měl uložena na hromadách na slámě poblíže boudy. 
	Mnoho sadů a stromořadí bylo zlikvidováno v souvislosti s orbou panských polí parním strojem, další pak z důvodu zavádění mechanizace zemědělských prací ve dvacátých a třicátých letech 20. století. K likvidaci přispěli i nenechaví lidé, kteří při sklizni na cizím dělali navíc ještě škodu na polních kulturách. 
Nález starých mincí
29.3.1932, při bourání starého domu p. Václava Pracha (u Purkarů), byl pod podlahou nalezen keramický hrnec o průměru 18 cm a výšce 16,5 cm, ve kterém bylo uloženo 1.577 různých 
mincí, z nichž 1.187 bylo českých grošů, a to : z doby Karla IV. 6 ks, Václava IV. 95 ks, Jiřího 5 ks, Vladislava II. 15 ks, atd. Nejstarší mince byly raženy před r. 1378, nejmladší z r. 1475. Poklad ten tedy byl uložen či ukryt někdy v letech po r. 1475.

Rybníky v okolí obce
Před několika stoletími byla obce obklopena mnoha rybníky. Na potůčku, tekoucím přes Zastávku, byly patrně v souvislosti se stavbou žel. tratě, zrušeny rybníky dva. Zůstala jen Šavlice, která je tam dosud. Čtvrtý rybník, Utopený, byl zrušen r. 1910 a obnoven dobrovolnou prací občanů Dnešic v r. 1946 a napuštěn r. 1947. Za Hůrkou, v lese u Borek, kde se říká v Najtajchu (v němčině Nový rybník), byl také velký rybník, jehož hráz je dosud velmi zachovalá. Další rybník byl pod Šmikousy před mlýnem, zvaným Hartl. Ten byl zrušen v již roce 1718.

Pohled na rybník Utopený

Nálezy ze starověku
V únoru r. 1916, při kopání drenáží na poli U Mlejnce, byly nalezeny keramické střepy. Jedná se o tzv.sídlištní materiál milovečské a halštatské kultury z doby 8. až 5. století p.n.l. V souvislosti s obdobnými nálezy v Dobřanech, mezi Skalkou a Roupovem, i jinde, můžeme konstatovat, že toto území bylo hojně osídleno již předslovanskými národy. 

Cihelny
	V obci byly rovněž cihelny. Větší dřevěné vsi již nebylo možné uchránit před ohněm. Začalo se stavět z nepálených hliněných cihel (vepříků). Majetnější lidé si začaly stavět domy z cihel pálených. To bylo možné díky rozvinutějším technologiím a nálezu vhodných jílů. Traduje se, že jedna cihelna stála vlevo od Hartlu, kde byla donedávna přístupná tzv. kamnářská hlína. 
Dnes je tento vytěžený prostor zavezen skládkovým materiálem. Prokazatelně pak stála tzv. Tučkojc cihelna na východní straně Hůrky, v nadmořské výšce cca 400 m, na parcele č. 783 zvané Na přeslici. Cihelna byla zrušena kolem r. 1880. Za Martinovic zahradou (dříve Purkar), se říkalo Za pecí. Dle pověsti tu bývala pec, ve které se sušil len. Plátno se dělalo podomácku a každý rolník měl kousek pole oseté lnem.  

Pohled na Hůrku od Kozlice

Hůrka	
	
Dominantou okolí obce býval kopec Hůrka. Zvedá se od potoka zhruba z 360 m n.m. až k „Janečku“ ve výšce 423 m n.m. Sousední menší kopec, který leží jihovýchodně a dosahuje výšky 415 m, se nazývá Kozlice. 
	Janečkem byl nazýván velký pískovcový balvan, který označoval vrchol Hůrky, kde v dřívějších dobách, vždy 6. července, plála hranice jako vzpomínka na upálení Jana Husa. Na východní a jižní části Hůrky byla ještě na začátku 19. století třešňovka (viz mapa z r. 1837). Později byla Hůrka osázena duby a jinými dřevinami. Tyto nechal nájemce ke konci 19. stol. ze zištných důvodů vykácet a zůstal holý kopec. V době 2. svět. války to byla velká přednost. To byla Hůrka v zimě, v době uhelných prázdnin, využívána mládeží na lyžích a saních. Těch starších postupně ubývalo, protože na ně doléhalo totální nasazení (povinný odvod na práce v Říši). Postupným zastavěním ztrácela Hůrka svůj dominantní vzhled. Zcela novou podobu pak získala úplným zalesněním, které bylo započato r. 1951 akcí mládeže, kdy pod vedením hajného p. Maška bylo vysázeno prvních 500 smrčků podél cesty za sloupem el.vedení. Zalesňování 

pokračovalo v následujících letech pracovníky Státní regulace, později vlastními pracovníky Státních lesů. Po r. 1989 připadla menší část tohoto lesa obci, větší část byla vrácena jako restituce bývalým vlastníkům dnešického velkostatku. 
	Pod Hůrkou, v místech poblíže transformátoru (dnes domek p. Trše a pí. Fořtové), bývaly dvě louže (malé rybníčky). Vznikly patrně tím, že se vytěžila hlína na výrobu vepříků (nepálených cihel), ze kterých se stavělo ještě začátkem 20. století. Tyto dvě louže byly napájeny studánkou, ze svahu Hůrky. A když jsme u louží, tak připomeneme, že další dvě louže byly vedle domku p. Kavalíra a p. Hrdonky (dříve Karlík Mašek). V loužích se koupaly husy, kterých bývala plná ves. Také nesmíme zapomenout na lomy. Na Hůrce bylo několik velkých lomů na kámen, z nichž některé byly zavezeny odpadem, jiné jsou skryty v lese. Na Kozlici, jak dolní, tak horní jich bylo nejméně deset a kromě jednoho, kde je dnes střelnice, byly všechny ostatní zavezeny a dnes jsou některé již i zastavěny. Dnes již by nikdo nevěřil, že v jednom z nich, v tom nejblíže k lesu, se naučila plavat spolu s husami i nejméně polovina kluků z horní části vsi. Tak se tehdy žilo. 

Stavba mostu
		Starý cihelný most o čtyřech obloucích postavil rolník Jan Kasal r. 1885. Dohodnutá cena byla 498

zlatých 50 krejcarů, ale bylo zaplaceno 557 zlatých 19 krejcarů a ještě doplatek 280 zl., celkem tedy 837 zl. 19 kr. Takže již tehdy uměli zvýšit rozpočet stavby cca o 65 %. A ty krejcary na konci sumy tomu určitě dodaly věrohodnost. 
        U mostu byla postavena mýtnice, později zvaná Budka po zběhovi z první světové války, který na její půdičce přespával. Pak tam krátce prodával cigarety pan Janoušek. Zbourána byla r. 1952.

Pohled na starý most a bývalou mýtnici

Rozvoj obce
        Velký vliv na rozvoj obce v 19. a 20.  století měl průmysl v okolí obce.  Nejprve to byly uhelné  doly u _atan_ a Mantova, později těžba kaolinu, která byla zahájena na katastrálním území naší obce.První plavírna kaolinu byla založena nad rybníkem Utopený již r. 1873 a s krátkou přestávkou trvala až do r. 1890. Později se přesunula dále směrem k Dobřanům. Přesto se ještě dlouhá léta prodával písek, který zůstal po vyplavení kaolinu. Tento písek zůstal, dle ukončení nájemní smlouvy, obci Dnešice, a to včetně zděné budovy a dalších dřevěných, které nějakým způsobem sloužily ku plavení kaolinu. Zděná budova pak sloužila jako obecní chudobinec, a to až do r. 1908. Nový chudobinec byl postaven r. 1910 za templem. 
Mezitím vznikla nová plavírna při silnici, která byla zřízena mezi obcí Dnešice a Dobřany.Do té doby tam byla jen polní cesta.V plavírně začala výroba bílých cihel a již před první světovou válkou výroba samotu a dlaždic.Otevřely se nové pracovní příležitosti a ty přispěly k rozvoji naší obce. 
R. 1890 došlo ke dvěma událostem, které, jak se později ukázalo, měly pro obec velký význam. První bylo ustavení dobrovolného hasičského sboru – což pobrobně rozeberu později – druhou bylo zřízení poštovního doručovatele. Tuto práci jako první začal vykonávat pan Jan _atan z čp. 72 (U _atan_i). Původně si pořídil vozík a dva psy, později koníka. To proto, že kromě poštovních zásilek vozil z Přeštic občanům různě zboží, které se v naší obci koupit nedalo. Do této smysluplné činnosti mu zasáhla l. světová válka. Obec musela poslat do války dva koně. Aby nemusel nájemce velkostatku, pan _atan_, dát koně, byl odveden drobný koník pana Heniga. Proto se nedivme, že Rakousko prohrálo válku. Po panu Henigovi vykonával jeden rok doručovatelskou službu Josef Folta ml. Do doby, než musel do války za císaře pána, pak to dělal jeho otec až do r. 1939, kdy to opět převzal jeho syn, invalida z 1. světové války. Ten doručovatele dělal až do r. 1949. Pak se střídali doručovatelé z Přeštic a r. 1957 byl v obci zřízen poštovní úřad. První poštmistrovou tu byla paní Bálková ze _atan_ic.S vypětím všech sil se daří udržet poštovní úřad v obci až do dnešních dnů. 
Obec v době první republiky (1818 – 1838)

	Národ přežil 1. světovou válku i rakouské mocnářství a těšil se z národní svobody. Začaly se naplňovat i některé hospodářské tužby lidu. Cizí šlechta musela opustit svá panství, byla provedena první pozemková reforma. Částečně byla naplněna touha drobných zemědělců po půdě. I v Dnešicích dostaly desítky drobných zemědělců půdu bývalého velkostatku. Zůstal tzv. zbytkový statek (přes 100 ha půdy). Jeho majitelem se stal Vilém Šmíd. 
	Okolní průmysl, stavebnictví a zejména rozvoj Škodových závodů daly práci mnoha občanům a přispěly k nebývalému rozvoji obce. Činilo se i obecní zastupitelstvo. 

Elektrifikace obce

       Elektrifikace obce byla započata v listopadu r. 1929. Prováděly ji včetně projektu Škodovy závody, a již v únoru r. 1930 byla osvětlena náves. Rozvod elektřiny po obci byl prováděn postupně v témže roce. Celkový náklad, včetně přípojek k domům, činil 182.000 Kč. 
Třešňovka na Kozlici
	Péčí obecního zastupitelstva byla v r. 1932 třešněmi osázená po obou stranách silnice na Kozlici. Celkem bylo vysazeno 135 stromků. Na počest zakladatele Sokola Mir. Tyrše, který měl v té době výročí, byl sad nazván Tyršovým. Mnozí pamatujeme sad v plné plodnosti, kdy si ho v dražbě najal některý zájemce, obyčejně přespolní postavil na nejvyšším místě dřevěnou boudu a hlídal sad před dvounohými špačky. Často bez úspěchu. 
	V r. 1933 byly vysázeny ovocné stromky při nově budované silnici do Přestavlk. Celkový náklad 1.756 Kč. Za okupace tyto vzrostlé stromy pokáceli zfanatizovaní němečtí obyvatelé Přestavlk. Za Války sem pak někteří z nich chodili, aby si vyhlédli statky, které po válce zaberou, až budou Češi na Sibiři. Dopadlo to trochu jinak a dodnes si někteří tito „já nic, já muzikant“ stěžují na nevděčné Čechy. Pomalu jsme dospěli k nejhorší události novodobé historie národa a obce – rozpadu republiky, okupaci a 2. světové válce. 

Dnešice za okupace
	15. březen 1939 vtrhl do naší obce jako velká voda. Nacisté byli dobře připraveni. Již 19.3. sebrali všechny členy tehdejší KSČ a odvedli je na Pankrác, kde zavření pobyli šest týdnů. Za několik dnů stála za vsí, ještě před křižovatkou u hřbitova, závora a budka pro strážníka. Hřbitov již byl „v Říši“. To se za čas změnilo. Hranice protektorátu byla posunuta blíže k Přestavlkům. Z „Říše“ sem chodili její obyvatelé volně, do „Říše“ nechodil nikdo. Do obce se nastěhovaly desítky českých rodin, které nevydržely „přátelské“ zacházení, jež jim přichystali čeští Němci v obcích a městech připojených k Říši. Obec, čítající tehdy kolem 180 čísel, měla najednou 900 obyvatel. Mnohé rodiny žily jen v jedné místnosti.
	O obětech na životech a desítkách totálně nasazených již byla zmínka. Kromě nedostatečné stravy, kdy zejména chudší lidi kosila tuberkuloza, trpěli lidé strachem. Strachem z kontrol, udání, bombardování (zejména od r. 1943, kdy byly bombardovány Dobřany, okolí Chlumčan i les od Borek až k Najtajchu. Při hašení lesa na Borkách byl zraněn  v obličeji výbuchem fosforové bomby Jan Smola ( z č.p. 140), který po několika letech velkého utrpení tomuto zranění podlehl. Později se lidé báli přechodu fronty, evakuace a ztráty majetku. 
	Koncem války se přistěhovalo z Plzně do vsi mnoho rodin, a to ze strachu před bombardováním města Plzně. V Plzni byly poplachy na denním pořádku. Konec dubna pak ukázal, že strach Plzeňanů byl oprávněný. 
	Bylo málo radostných dnů, ale na jeden přece vzpomenu. To bylo v r.1943, po stalingradské bitvě, kdy v Přestavlkách vlály černé prapory. Již týdny jsme věděli proč. Úsměvné pak bylo, když jsme běhali po Kozlici a nacházeli jsme v lomečcích pytle plné slepic. Tenkrát stejně jako dnes se neututlalo nic, a tak když se očekávala kontrola, museli lidé, než odešli ráno do práce, napřed odnést nepřihlášené slepice z domova. Z přihlášených se totiž musela odevzdávat vejce. Za větší počet nepřihlášených slepic hrozilo vězení za sabotáž a to mohlo mít hrozivé následky. Vyprávění o „černých“ zabijačkách, kdy čuník řval na celou ves, snad již slyšel každý. Zmíním se ještě o jedné zajímavosti, jejíž pamětníků rychle ubývá a která patrně nebyla nikde zaznamenána. Když Němci připravovali na Hůrce instalaci světlome-
tu, pracovali na poměrně velkých výkopech ruští zajatci pod dohledem německých stráží. Všichni bydleli v dřevěných barácích. Tato událost nezůstala mezi dětmi nepovšimnuta, a tak se zrodil nápad alespoň trochu pomoci ruským zajatcům. Některé ženy napekly vánočky či buchty a 
spolu s dětmi se vypravily na Hůrku s buchtami a čajem. Pochopitelně napřed nabídly Němcům a pak s jejich souhlasem ruským zajatcům. Návštěvy byly nejméně dvě. Pohoštění se vždy protáhlo, protože ho provázelo česko-ruské ruční domlouvání. Tady se ukázalo, že není Němec jako Němec. Pamatuji, že iniciátorem napečení byla paní Končalová (pan Končal byl mládek nebo stárek ve mlýně) a nejlépe se s Rusy domluvil kluk Václav Smola řečený Jožka.
	Obec dopadla za války relativně dobře. Žádná kolaborace, žádné udávání. Jen několik Němců, kteří měli za manželku Češku, muselo na frontu a bohužel žádný se nevrátil. Jeden přistěhovavší se Čech, který se dal k Němcům a provinil se nějakým udáním, si sám vzal život, když byl odveden do Přeštic na shromaždiště zadržených Němců. I taková byla válka. 
	Na jaře r. 1945 ještě museli jít 17 letí chlapci kopat zákopy na Moravu. To se již blížila fronta a začali se vracet – víceméně načerno – totálně nasazení z Říše. V obci také bylo ubytováno německé obyvatelstvo evakuované před frontou. Nikdo nikomu neubližoval, na 
konec války čekali všichni. A když vypukla pátého května revoluce, vytratily se německé vojandy, které na Hůrce obsluhovaly světlomet, jako pára a Dnešice byly svobodné. 
	6. května přijeli od _atan na tancích Američané. To bylo v neděli. Ale již v pondělí uválcovali jetel na poli vpravo od polní cesty na Oplot. Tam přistálo letadlo – druhé v dějinách Dnešic – a přivezlo rozkaz k dalšímu postupu. Druhý den Američané obec opustili, když po sobě nejprve pečlivě uklidili. Veškeré odpadky zakopali do země. Ještě v neděli pohostili občany a děti chutnými párky a limonádami v prášku (vím to, polní kuchyni měli u nás na dvoře). Začali se učit první česká slova. Jedno z prvních bylo slečna, ale oni ho vyslovovali slekna. Později, když se v Plzni v kočárcích začali objevovat malí černoušci, se to slovo slekna ukázalo jako velmi předvídavé. Krajem se potulovali němečtí vojáci, kteří se snažili co nejrychleji zmizet z Protektorátu Čechy a Morava. Naši mladí muži, kteří se vrátili z Německa je vyhledávali vyzbrojeni ukořistěnými puškami je vodili na shromaždiště do Přeštic. Jedním z nejaktivnějších byl Josef Macán. Správu obce postupně převzal tzv. Revoluční národní výbor. 
	Začal nový život. Mnoho mladých se rozprchlo do všech koutů republiky. Někteří za prací, které bylo všude plno, jiní za svými láskami, které se zrodily při totálním nasazení i jinde. Rozbombardované plzeňské nádraží a Škodovka po náletech přímo volaly po pracovních silách. Vylidněné pohraničí, z kterého mnozí Němci včas utekli před zaslouženou odplatou a další byli odsunuti, volalo po nových osídlencích. Z obce odešlo mnoho rodin. Většina do svých původních domovů, další pak v rámci osídlování pohraničí. Dnešice rázem ztratily třetinu obyvatel. Do průmyslu pak postupně odcházeli zejména lidé ze zemědělství, služky, kočové, deputátníci. Následujícího dění jste mnozí pamětníci, ostatní pak jste o tom jistě slyšeli od přímých účastníků.
Proto jistě budete souhlasit, milí čtenáři, když to vezmu trochu hopem. Mám obavu, abyste to dočetli až do konce. Nyní chronologicky. 
	Z poválečného období života obce je dostatek věrohodných informací a dokumentů. Události, o kterých již je uvedeno vpředu vše důležité, jen zmíním, jiné, dosud neuvedené, doplním vysvětlujícím komentářem. Pokud to půjde, uvedu události a děje v časovém sledu. 

945 :
-V bývalé pastoušce, nám již známé jako 1. třída školy, byla MŠ a v r. 1952 přemístěna do budovy MNV na Hůrce. Budova byla odebrána p. Fialovi jako „černá“ stavba. Nyní je bývalá pastouška přestavována na obytný dům. 
-Přiveden do obce telefon. 
1948 :
- V obci instalován rozhlas
1949 :
- Provedena II. Pozemková reforma, malorolníkům odprodána půda ze zbytkového statku (velkostatek).
- Vybudováno  kino  v hostinci  U Brklů,  r. 1964 
přemístěno do hostince Na Vršíčku, r. 1990 zrušeno. 

Pohled na domek Matěje Jílka od Vršíčku

1950 :
- Organizovány první společné žně.
- V budově MNV zřízena oddávací síň, zrušeno r. 1962.
1951 :
-19.2.založeno JZD III.typu (společné ustájení dobytka).
V r.1960 sloučeno s okolními družstvy.V současné době
hospodaří jako zemědělská akciová společnost a stále si 
vede dobře. 
- Zbořen domek p.  Matěje Jílka - pod  tarasem - mezi 
silnicí a dvorem paní Umnerové. Dovede si dnes někdo 
představit,že tam stál chlév,stodola a domek,ve kterém 
vyrostlo mnoho dětí ? A pamatujete  tu  mlátičku  ručně 
poháněnou  kolem s klikou ? Ta by dnes zdobila  každé 
muzeum       
1957 :
- Zbouraná kovárna, postavena holírna s čekárnou. 

                                                                              Pohled na bývalou kovárnu
1958 :
- Po mnoha povodních - poslední před regulací  potoka 1947 - se začaly provádět přípravy na    
   regulaci potoka. 
- Zbořena kolna před hasičskou zbrojnicí
1962 :
- Vlastní dláždění potoka
1963 :
- Starý most zbořen 22.2.,nový uveden do provozu
   v červnu téhož roku.
- Zbořena kolna před hasičské zbojnicí.
- Provedena rekonstrukce ZŠ.
1964 :
- Zavezen potok, zřízena požární nádrž. 
- Přerušena silnice do Dobřan z důvodu těžby kaolinu.
- Na místě bývalé kovárny zřízen park. Osázení 
   provedli členové zahrádkářské organizace. 
1966 :
-  Prvním rokem byly organizovány oslavy 1. máje
    přímo v naší obci. 
- Odhalen pomník zasloužilým členům KSČ, 
   odstraněn byl v r. 1990 a na jeho místo byl  
   osazen pomník padlých v obou světových válkách
  (do té doby Pod Kaštany)

1967 :								
- Zbourána stodola Jana Kopejtka - poslední došková střecha v obci.
- Ohrazení hřbitova.
1969:
- Postavena bytovka zemědělského družstva čp. 199.
1970:
- Úprava mateřské školy.
1971:
- Bourání kolny na faře.
- Kanalizace přes hřiště.
- Asf. komunikace k MNV.
1972:
- Oprava fasády kostela.
- Oprava střechy knihovny.
1974:
- Asfaltování návsi a cesty kolem pastoušky.
- Nástupiště na autobus.
1976:
- Postavena bytovka zemědělského družstva čp. 207 na farské zahradě. 
1977:
- Zbourána část hudebního pavilonu Pod Kaštany. Nově vystavěna společenská místnost.
1978:
- Vybudován park nad p. Fikrlem.
- Oprava cesty od trafa k p. Hartychovi.
- Vystoupení hudby v Havlíčkově Brodě.
1979:
- Opravena cesta Pod Hůrkou včetně položení odvodňovacích žlábků.
1980 :
- Osazování Kozlice. 
- Položena dešťová kanalizace od p. Hoška kolem p. Smoly až na hlavní komunikaci.
- Asfaltování cesty k mycí rampě.
- Zhotovení cesty Pod Hůrkou.
1981:
- Pokračování cesty od Červenků ke hřišti.
- Točna u MNV.
- Vrt pro vodovod.
1982:
- Zahájena výstavba nákupního střediska.
- Kanalizace od fary k p. Prachovi a k p. Burešovi (duben 82).
- Stromky na Kozlici.
- Asfaltování ulice Špirk - cesta nad p. Havlíčkem.
1983 :
- Otevřeno nákupní středisko postavené v Akci Z na místě bývalé holírny a čekárny, která byla za tím účelem zbourána. Čekárna byla postavena po zbourání kovárny, ve které bylo po zrušení kovářské provozovny zřízeno holičství a kadeřnictví. NS Jednoty bylo r. 1996 dáno do nájmu soukromníkovi a v r. 2000 ho převzalo Západočeské konzumní družstvo. 
- Začala stavba vodovodu a vodojemu na Hůrce. 

                                                           
                                                                           Budova bývalé holírny

1985 :
- Rozvody vody po vsi. 
1988 :
- Přízemí domu p. Saláka přestavěno na poštu a kadeřnictví. Zřízena autobusová zastávka v Jegru. 
- Zbourán templ (kdysi židovský kostel, později tam bydleli deputátníci za statku). 
- Ukončena činnost školy, děti 1. až 4. ročníku přešly do školy v Přestavlkách. 
1989 :
- Vybudována čistírna odpadních vod. Začala 
   stavba  kanalizace  o  ČOV k has. zbrojnici. 
- Postavena  garáž drobné provozovny MNV  
- Provedena  rekonstrukce  požární  zbrojnice 
 (s velkým osobním úsilím kapelníka J. Bendy,   
   Václava Cervana a dalších členů PS)

1990 :
-  Otevřena  rekonstr. požární  zbrojnice - 
    k 100. výročí založení hasičského sboru. 
-  Od sloučených obcí (Dnešice, Přestavlky, 
    Černotín, Oplot) se  odtrhl  Oplot.
-  Pokračování  budování  kanalizace, 
    odlehčovací jímky a přepad dešťových 
    vod do potoka. 
1991 :
- Hostinec Na Vršíčku prodán pí. Bendové (od Pánbůčků). Měla v úmyslu přestavět budovy na      
   cukrárnu. 
- Kanalizace pokročila ke Koláčkům. Postup se odvíjel od množství finančních prostředků. 
- Hostinec U Brklů vrácen původním majitelům. 
- Budova MNV na Hůrce vrácena původním majitelům. 
1992 :
- Vyhlášeno chráněné úz. Dnešice - bentonit (při silnici na Soběkury)-rozpadající se tzv. zelený jíl 
- Odtrhla se obec Přestavlky. 
- Kanalizace došla až k hornímu konzumu.
- Obec dostala vráceny původní lesy  cca 320 ha.
- Kostel sv. Václava byl vyhlášen kulturní památkou, fara a kaplička sv. Vojtěch u Maliny (dříve Fišer), taktéž. 
1993 :
- U Brklů zahájila provoz krejčovská firma Pilkon, která zaměstnávala cca 15 šiček. 
- Bylo otevřeno zdravotnické středisko v přízemí budovy JZD. 
- Kanalizace dovedena až k budově obecního úřadu na Hůrce. 
- Na návsi instalován veřejný telefonní automat a proveden chodník kolem parčíku. 
- Opravena fasáda budovy školy.
- Obec odkoupila od Jednoty horní prodejnu, kterou tato odmítla provozovat. 
1994 :
- Horní prodejnu začal provozovat soukromník. 
- Byl zhotoven chodník od Brklů k transformátoru.
- Byla protažena kanalizace od Smoly k Veselému.
- Pod Kaštany bylo vybudováno sociální zařízení. 
- Byly provedeny rozvody Telecomu po vsi. 
- Provedena kanalizace a vodovod při nové výstavbě na Kozlici. 
1995 :
- Byl zhotoven panelová chodník k areálu chovatelů.
- Provedena kanalizace : Pod Kaštany - Benda a trasnformátor - Hůrka.
1996 :
- Oploceny skládky odpadu. 
- Zahájena stavba kanal. řadu od pí. Umnerové ulicí ke hřišti. Pokračovalo se na ní v r. 1999. 
- Zhotovena kanalizace od Veselého k Regnerovi č.p. 75.
1997 :
- 1.6. přestěhován obecní úřad do budovy bývalé školy. 
- Byly opraveny omítky hřbitovní zdi. 
- U Brklů skončil provoz firmy Pilkon a dílny převzala firma Elmont (výroba elektrosoučástek)
1998 :
- Provedena plynofikace obce. Plyn napuštěn 2.10.
- V budově bývalé školy otevřena obecní knihovna. 
1999 :
- 1.4. otevřen hostinec Na Vršíčku, majitel p. Kleiszner Pavel. 
2000 :
- Na Hůrce postavena anténa pro mob.telefon Oskar. 
- Zahájeny práce na přestavbě části budovy horní prodejny na MŠ. Provoz byl zahájen 1.9.2001
- Zahájena oprava střechy kostela. 
- Zhotovena kanalizace od p. Klíra k p. Veselému.
- Budova čp. 110 zrekonstruována na MŠ.

2001 :
- Opravena věž. 
- Sčítání lidu - Dnešice + Černotín : 764 obyvatelé, z toho 384 mužů a 380 žen.
- U p. Vránka na Hůrce předělán stožár větrné elektrárny na anténu T-mobil. 
- Vybudováno hříště na volejbal. 
- Provedena výstavba sběrného dvora na odpady. 

2002 :
- Obec postihla letní povodeň. Voda šla přes dvůr statků u Turků a Michalů, na návsi stála voda až 
   ke školní zahradě a ulicí kolem zbrojnice proudilo v celé šířce cca 30 cm vody. Povodní postiženo 
   12 domácností, objekt chovatelů a hasičská zbrojnice.
- Byla opravena hlavní ulice od bývalého křížku až k Jeslínkovi (dříve Josef Frous)
- Byla kolaudována čistírna odpadních vod. 
- Instalován vysílač Eurotel na Hůrce. 
- Brklovnu převzala firma Haselmeier ( výroba injekčních stříkaček). 
- Obec vstoupila do bytového družstva pro výstavbu domů na Kozlici. 

                                                                      Povodeň v roce 2002

2003 :
- Byl zbourán domek čp. 82 - bývalý krámek p. Koskuby. 
- Byla opravena požární nádrž. 
- Byla opravena cesta směrem od hlavní ke Kavalírovi
2004 :
- Byl obnoven pomník F. Šestáka ( v zatáčce u Utopeného ).
- Byla rekonstruována budova pošty.
- Opraven bývalý mlýn Hartl - nyní Halter Valey.
- Provedena úprava chodníků do Jegru. 
- Zahájena stavba kanalizace Za vodou. 
2005:
- Zbourána poslední část hudebního pavilonu Pod Kaštany a zchátralé suché WC.
- Provedena oprava všech objektů v majetku obce.
- Pokračování výstavby splaškové kanalizace Za vodou.
- Zbourána klubovna u bývalého kuželníku na hřišti DTJ. 

Starostové obce 

Od r. 1886 až do současnosti (vč. předsedů MNV). Na starosty obce měly Dnešice štěstí. Vždy to byli vážení občané, kteří dbali o blaho obce. 
Starostové obce:
1886 - 1890	Josef Prach		
1890 - 1902	Jan Kasal
1902 - 1909	Matěj Kreuzman
1909 - 1914	Josef Mašek
1914 - 1919	Jan Šneberger
1919 - 1925	Josef Benda
1925 - 1927	Václav Šilhánek
1927 - 1938	Karel Šesták
1938 - 1939	Vojtěch Mašek (zproštěn funkce nařízením okresního úřadu - člen KSČ)
1939  		Václav Oberdörfer (tuto volbu okresní úřad zrušil /člen ČSD/ 
1939 - 1945	Václav Purkar (jmenován OÚ)

Předsedové Národního výboru :

1945 - 1946	Vojtěch Mašek /předseda Revolučního NV
1946 - 1949	Josef Frous
1949 - 1950	Václav Zoubek
1950 - 1960	Václav Frous
1960 - 1981	Josef Cubr (předseda sloučených obcí Dnešice, Oplot, Přestavlky a Černotín)
1981 - 1990	Václav Brabenec

Starostové obce

1990 - 1994	František Fekl, starosta obce
1994 až dosud	Karel Malý

Literárně činní rodáci a občané

	V Dnešicích se narodil Tomáš Vorbes (1815 - 1888), pedagog a spisovatel. Dále Josef Pachmayer, novinář a spisovatel, autor knihy veršů Písně zločincovi (1864). Dle zápisu ve školní kronice byl na zdejší faře kaplanem E.V. Řičák (1850 - 1855), autor knihy Dějepis města Přeštic a jeho okolí, ve které se hojně zmiňuje i o Dnešicích. Později byl děkanem přeštického kostela. 

Naši rodáci a občané, kteří se dožili vysokého věku 

Josef Folta			90 let 	1870 - 1960
Václav Frous			90 let 	1871 - 1961
Alžběta Tobrmanová  		91 let	1882 - 1973
Barbora Mašková		92 let	1888 - 1980
Filomena Bendová		96 let	1889 - 1985
Marie Smolová		95 let	1899 - 1995
Magdalena Purkarová		92 let	1903 - 1995
Karel Brada			90 let	1907 - 1997
Anna Žihlová			93 let	1909 - 2002
Nejstarším občanem obce je Václav Veselý, nar. 1909. Nejstarším rodákem je Jan Henig, nar.
r. 1912. Do dalších let jim přejeme hodně zdraví a pohody. 

Společenská činnost, život organizací

Sbor dobrovolných hasičů
Bez ohledu na měnící se název spolku či sboru, zůstává skutečností, že sbor vykonal za 115 let své existence mnoho prospěšného. Protože činnost sboru byla podrobně popsána v brožurce k 100. výročí založení, uvedu jen to nejpodstatnější. 
	Dobrovolný hasičský spolek byl založen 5. ledna 1890. Předsedou byl zvolen tehdejší starosta obce pan Josef Prach, jednatelem podučitel pan Jan Hynek a velitelem Matěj Kreuzman. Spolek měl od začátku 28 činných a 22 přispívajících členů. K založení spolku patrně přispěl i požár v r. 1887 v sousedním Oplotě, který zachvátil sedm usedlostí. 
Stříkačku zakoupila obec 16. listopadu 1890 a za 750 zlatých zapůjčila ji spolku. 22.11. téhož roku byla farářem Františkem Fremundem (má hrobku na našem hřbitově) slavnostně vysvěcena. První „křest ohněm“, a to dokonalý, prožil sbor již r. 1892. Ten rok měl 54 výjezdů k požárům, které byly patrně zakládány. Přesná evidence pak je od r. 1912. Jen do r. 1986 bylo zaznamenáno v naší obci 23 zásahů, další desítky zásahů pak byly v okolních obcích a městech. V r.1912 byla postavena kůlna na náčiní.V r.1943 byla zakoupena nová pojízdná stříkačka. V r.1981 získal  sbor  automobil  Robur,  který  upravil   pro potřeby  jednotky. V r. 1983  byl  postaven   nový sušák na  hadice. R. 1987 převzal  sbor od armády automobil T 805,  který přestavěl  pro své  potřeby. R.1989 byla provedena přestavba zbrojnice včetně nástavby patra. Jen  na této akci  bylo odpracováno 1.551 hodin.V roce 1990 převzal sbor Avii 30DVS a v roce 1995 zakoupil sbor cisternu T138.
            Kromě velkých zásluh při likvidaci požárů a prohlídkách domů v rámci protipožární prevence se sbor účastnil mnoha soutěží, z nichž některé i vyhrál (např.okresní soutěž v r. 1985, okrskovou soutěž v r. 1989 v Soběkurech a další)Velkých úspěchů dosahovali mladí požárníci vedení Karlem Malým. Ti  byli  odměněni  ONV  za péči o zeleň v obci a úspěšní byli i v ovládání požární tech.a prevence. Činnost vyvíjelo i družstvo dorostenek.
Opomenou nemůžeme činnost dechové hudby SPO, vedené Josefem Bendou, která  svoje  umění prokazovala na různých akcích a soutěžích  po celých Čechách.Získala také čestné uznání KV SPO a  odznak  Za  příkladnou ráci. Velkým dílem přispívala k rozvoji zájmové činnosti v obci.Na desítkách akcí účinkovala zdarma. 
	I v soutěži organizací NF se sbor jako celek pravidelně držel na předních místech, mnohdy i vyhrál. Jmenovat jen ty nejzasloužilejší z novodobé historie je ošidné. Ale určitě mezi ně patří Petr Förster, Josef Benda st. i ml. Václav Cervan, nositel odznaku Za příkladnou práce, Václav Soukup, Karel Malý a dlouholetý starosta sboru Václav Ausperger a mnoho a mnoho dalších. 
	Sbor vyvíjí činnost stále a letos již slaví 115 výročí od svého založení. Přejeme mu co nejlepší vybavenost, co nejlepší připravenost a co nejméně práce. A jen dostatečné množství vody. Ne takové, při jakém musel zasahovat při povodních v r. 2002.
Myslivost a myslivecká společnost
	Myslivost jako činnost člověka prováděná za účelem udržení přírodní rovnováhy, zejména pokud jde o užitkovou - lovnou - zvěř, byla prováděna v našich zemích v podstatě až do ustavení samostatného státu. Do té doby nakládali velcí pozemkoví vlastníci se zvěří, jak uznali za vhodné. 
	Mezi válkami vznikla na našem území myslivecké společnosti převážně z vlastníků většího množství polí a lesů - sedláků a ta si najímala i obecní pozemky. Ostatním vlastníkům půdy, kteří se myslivostí nezabývali, platili nájem formou ulovené zvěře. V naší obci prováděli později myslivost vlastníci Škodových závodů. V místě pak pro ně vykonával praktickou činnost pan Karel Förster, a to až do r. 1947. V letech 1947 - 8 byl nájemcem honitby pan Jan Lucák, mistr klempířský. Po r. 1948 mohl vykonávat mysliveckou činnost každý, kdo složil předepsané zkoušky a získal zbrojní pas. Prvním předsedou této společnosti byl Josef Frous, hospodářem František Vítek, velký znalec a milovník přírody. 
	V r. 1960 bylo sloučeno několik okolních JZD do velkého celku a na to zareagovaly myslivecké společnosti sloučením Dnešic a Oplota, za rok se přidal Černotín a později ještě Přestavlky. Toto sdružení se v r. 1967 rozdělilo na Dnešice + Černotín a Oplot + Přestavlky. V r. 1977 se tvořily větší celky pro výkon myslivosti. K mysl.společnosti D+Č se připojil Vstiš, v r. 1980 ještě Mantov, Losiná a Křížová Hora. Výměrou 2.850 ha to byl třetí největší celek v okrese PJ. Tato společnost se rozdělila v r. 1993. V Dnešicích vznikla společnost 

Dnešice-Hůrka a trvá dosud. Bohužel, změnou způsobu hospodaření na půdě se podmínky pro zvěř v přírodě atak změnily, že nastal její až katastrofální úbytek. Uvedu dva příklady. 
První: Když jsme šli v 60tých letech z Dnešic do Oplota polní cestou, napočítali jsme na sněhovém poprašku 65 zajíců.
Druhý: V r. 1969 /společnost Dnešice-Černotín/ bylo uloveno 430 zajíců, 950 bažantů a další zvěř.
	Pokles nastal již od r. 1974. Dnes je stav takový, že koroptev ani neuslyšíte, bažanta snad uslyšíte, ale neuvidíte a zajíce uvidíte jednou za několik let. Zbývá přemnožená černá zvěř, která ničí, co ještě v přírodě zbylo. A tak myslivci uměle odchovali bažanty, nyní kachny a vypouštějí je do přírody. Ale myslivecká společnost, to nebylo nikdy jen lovení zvěře. Myslivci se podíleli na sklizni brambor, vysazování zeleně a nejvíce při sběru kamene na polích JZD. Letos odešel nestor našich myslivců, Karel Förster, a tak zůstalo pouze 13 členů společnosti, 5 ze Dnešic a 8 z dalších obcí. Přejeme přírodě, zvěři a myslivcům lepší časy. 

Český svaz chovatelů

	Tato organizace vznikla r. 1966 z iniciativy tehdejších chovatelů nutrií pánů Havlíčka, Kotase a paní Smolové. Impulsem byla veřejnoprávní média a možnost získání krmiva pro chovaná zvířata. V době ustavení nesla organizace název Český svaz chovatelů drobného zvířectva a až později jen ČSCH. Protože členství v organizaci poskytovalo členům jisté výhody, měla místní organizace brzy přes 60 členů z Dnešic a okolí, později dokonce přes 70. Prvním předsedou byl Josef Kotas a v této funkci vydržel přes 30 let. V současné době vykonává funkci předsedy Václav Liška ze Zastávky. Již po roce činnosti byla organizována 1. výstava, a to v dřevěném baráku Pod Kaštany. Následovaly výstavy v hostinci u Brklů, z nichž nejzdařilejší byla společná se zahrádkáři a myslivci. Z té doby jsou památné plesy, pořádané společně se zahrádkáři, které byly hojně navštěvovány. K jejich věhlasnosti přispívala bohatá tombola a hojnost jídla všeho druhu (pekáče se vytíraly chlebem).
	Vzhledem k velikosti organizace a zároveň množství získávaného krmiva nastal problém s jeho uskladněním před vydáním. Proto VČS v r. 1976 přijala návrh př. Smoly na postavení vlastního skladu. Místo pro stavbu nám stanovil předseda MNV, stavět se začalo při Národní směně v dubnu 1976. Pracovali naši členové i ostatní občané. Projekt, který měl na starosti K. Smola, se měnil za pochodu. Místo malého skladu se začala stavět hala (nynější hostinec) a velký přístřešek pro konání výstav. Již v r. 1978, k 60. výročí vzniku republiky, byla stavba slavnostně otevřena a byla uspořádána okresní výstava. Později byla postavena hala na vystavování králíků a malá společenská místnost. V devadesátých letech byla provedena přístavba a přestavba na restauraci. To proto, že byl v obci uzavřen jediný hostinec. V době výstavby pomáhal chovatelské organizaci MNV, JZD, Pórobeton, CHKZ, zahrádkáři, sokolové a mnoho dalších. Současná hodnota areálu činí kolem 4 milionů korun a Svaz nám poskytl dotaci v celkové výši pouhých 35 tisíc Kč. 

Pohled na výstavní haly chovatelů
Ve výstavních halách jsou prováděny ročně pravidelně dvě výstavy, bylo tu i několik výstav oblastních, specielních, jedna výstava krajská a dokonce i celostátní výstava mladých králíků. Členové organizace dosahují i na celostátních výstavách pravidelně nějakou čestnou cenu, jeden člen získal pro svého miláčka titul šampióna na Evropské výstavě v Rakousku a 3 členové získali čestnou cena na Evropské výstavě v Praze (Smola, resp. Liška, Petráš, Smola). I organizace jako celek patří k nejlepším v oblasti (PM, PS, PJ), několikrát byla dokonce první a obdržela i čestné uznání ČSCH. To převzalo i několik členů jako jednotlivci a většina členů je nositelem svazového vyznamenání III., II. i I. stupně.  	Kdybych měl uvést několik jmen těch, kteří dosáhli ve svých chovech největších úspěchů, byli by to tito chovatelé : 
- v chovu hus František Soukup, v chovu kachen Josef Levora, v chovu drůbeže Jaroslav Lisner ml., v chovu holubů Josef Janoušek, Václav Liška a Karel Smola, v chovu králíků Josef a Roman Škrábkovi, Radek Petráš a Václav Kavalír. Ti všichni mají jednu nebo několik čestných cen z celostátních výstav. 	Uznání za dosahované výsledky patří všem členům ZO a zvláštní pík pak OÚ, který navázal na dobrou tradici a organizace dle svých možností pomáhá. Doufáme, že se činnost organizace bude nadále úspěšně rozvíjet, i když je to v současné přetechnizované době dosti náročné. 
Tělovýchova a sport ve Dnešicích
	Tělovýchova začala být organizována v naší obci po 1. světové válce. Organizace DTJ byla založena 19.4.1919. Prvním starostou byl Josef Frous, jednatelem Josef Zoubek. Sokol byl založen 12.11.1922. Prvním starostou byl J. Lavička, jednatelem K. Tumpach. Obě jednoty vyvíjely bohatou činnost, a to jak tělovýchovnou, tak společenskou. Sokolové se pravidelně zúčastňovali sletů, členové DTJ měli také svá veřejná vystoupení. Sokol cvičil v sálu U Brklů, DTJ v sálu na Vršíčku. Obě jednoty byly vybaveny náčiním. DTJ si záhy postavila klubovnu, kuželnu a oplotila hřiště na házenou (u potoka za zbrojnicí). 	
Již ve dvacátých letech se hrála kopaná na Kozlici, později házená na hřišti DTJ a krátce i na Kozlici (TJ Sokol). Obě organizace byly činné i po stránce kulturní a společenské. Pořádaly plesy, šibřinky, hrály ochotnické divadlo. Již r. 1921 byl ustaven dramatický kroužek při DTJ, který navázal na menšinový spolek Národní jednota pošumavská, který hrál divadlo již za c.k. Rakousko-Uherska v sále u pantáty Placra (U Brklů). Tento odbor za svého působení sehrál přes padesát divadelních her, z toho dvě operetky a také dvě představení pro děti. Od r. 1929 hrál také divadelní soubor Sokola, který sehrál dvacetpět her a dvě pro děti. V té době to byla záležitost prestižní a konkurenční. Až válka vnesla do všech druhů společenské a sportovní činnosti spíše duch spolupráce než konkurence. 
	V době války se hrál rekreačně volejbal a organizovaně házená. Ta se hrála ještě několik let po válce. Na vzdálenější místa vozil mužstvo p. Salák se svým otevřeným řeznickým autem. Podrobné záznamy i pamětníci rychle mizí. Hned po válce byly dřevěné baráky po Němcích přemístěny z Hůrky na hřiště DTJ. Tělovýchova byla sjednocena pod názvem Sokol. 

Cvičení DTJ na cvičišti ( v místě,kde je dnes areál chovatelů )

Když se přestala hrát házená, hrávala se v létě na hřišti tzv. bosá liga. Byla to těžko popsatelná šou. Na Kozlici bylo nadále hřiště na odbíjenou. Sjížděly se sem neregistrované oddíly ze širokého okolí. Začalo se cvičit na nářadí, pořádaly se tzv. tělovýchovné akademie. 
	Pokud jde o prostná, mohu připomenout, že již před válkou bylo na Kozlici okrskové cvičení jako secvičná před Všesokolským sletem. Totéž cvičení pak bylo r. 1948 na bývalém hřišti DTJ. Kolem r. 1950 bylo vybudováno hřiště na kopanou, a to na místě, kde je dosud. Původně tam byly přestěhovány dřevěné baráky ze starého hřiště, později byly postaveny zděné šatny. Od té doby ve Dnešicích hraje kopaná se střídavými úspěchy či neúspěchy a se střídavým množstvím oddílů - někdy od mužů přes dorostence až k žákům, někdy jen muži. Však znáte obligátní „nejsou lidi“. 
	Po účasti dnešických cvičenců na sletu v r. 1948 se naši cvičenci ještě zúčastňovali Spartakiád, v r. 1956 pak také ukázkového cvičení Západočeského kraje v Bratislavě. 
        Také nesmíme zapomenout, že se hrál v padesátých a 60 letech hokej, a to dokonce na osvětleném hřišti opatřeném i mantinely. Hlavní osoba - Karel Žihla ml. Naproti tomu kopaná se hraje dosud, ale nebýt Václava Platzera, nehrála by se již dávno. 
Ještě uvedu 2 zajímavosti. 
První : 3x tu hráli internacionálové Sparty - 2x při srazu rodáků (1972 a 1977) a při 60. výročí Sokola v obci (1982).

Společné foto před zápasem Dnešice – internacionálové Sparty

Druhá : V sokolské kronice, která nyní slouží celé tělovýchově a zdaleka není psaná souvisle, ba naopak, je uvedeno /dovolím se opsat přesně/:
„Dne 9.4.1945 cviční zápas S.K. Dnešice I-Dnešice /Mužstvo, které se navrátilo z říše 4 : 6
Dle příprav na jarní sezónu výborem muselo vše stranou ohledně vojenským operacím, které se neustále do naší země blížily a konečně jsme se dočkaly po 6ti letém trápení den svobody 9. května 1945. O událostech převratových a revolučních dnů v obci Dnešice. Při konečných bojích při domácím odboji v sobotu dne 5.6.1945 zúčastnili se z odboru házené počtu všech členů s výborem odzbrojení místní hlídku u světlometu ve Dnešicích a očištění sousední obce Přestavlky, které byly přichystané k boji.“ Konec opisu. Kdy jindy bychom měli toto připomenout, když ne letos ?
Na závěr mi dovolte jmenovat alespoň několik občanů,kteří se o naši tělovýchovu a sport zasloužili, ať již jako aktivní hráči nebo činovníci.Vynechám ty, které jsem již uvedl. Začnu volejbalem. Za ten bych jmenoval alespoň Jana Křena, zvláště proto, že se nevrátil z totálního nasazení a je uveden mezi oběťmi války na pomníku padlých. Za házenou bych jmenoval hráče a činovníky Václava Sudu a Václava Janouška st. Za nářaďovce organizátora a vynikajícího cvičitele Karla Bradu. Za organizátorskou činnost Karla Žihlu st. a Miloše Klíra. Za kopanou již jsem jednoho jmenovat a kdybych měl jmenovat všechny zasloužilé, byl by to dlouhý seznam. Snad neudělám chybu, když ještě zmíním Jardu Bezděka, Jardu Kotase a Oldu Černého. Ostatním se omlouvám. 

Vedení Sokola kolem roku 1970

Tělovýchova a sport potřebují pro svoji činnost splnit trojjedinou podmínku : zdravou mládež, zdravé životní prostředí a zdravé vztahy ve společnosti, mezi národy a státy. A pak již stačí jen trochu chuti a vůle každého udělat něco pro sebe a pro druhé. 
	A toto všechno naší tělovýchově přejeme. 
Svaz mládeže

Tato organizace vznikla jako jednotná org.mládeže v r. 1945, tehdy pod názvem Svaz české mládeže. Později měnila název i strukturu, ale cíle a úkoly byly pořád podobné. V naší obci vyvíjela od začátku všestrannou aktivitu. Podílela se na zvelebování obce, obnově rybníka Utopený, nacvičovala kulturní programy k různým výročím a oslavám, organizovala přednášky, zábavy a sehrála mnoho divadelních představení. V rámci celostátní akce k obnově lesů vydrancovaných za války zahájila výsadbu lesa na Hůrce. Organizace pomáhala JZD v začátcích, kdy se většina prací prováděla ručně. Byly tzv. brigády na rozkydání hnoje, sběr kamene, na kopkování sena, stavění obilí do panáků a bylo provedeno i několik nočních výmlatů obilí. 
	Dnes je to úsměvné, ale v té době odešlo ze zemědělství mnoho lidí do průmyslu, výkonnější zemědělské stroje se teprve zaváděly do praxe a ani nebylo na jejich koupi. Také si musíme uvědomit, že bylo krátce po válce a některé potraviny byly na příděl až do r. 1953.             V pozdějších letech se náplň práce měnila.V roce 1980 otevřela nově opravenou klubovnu  
Pod Kaštany. Organizace se podílela na oslavách MDD, měla různé tělovýchovné aktivity, besedy nad kronikou, různé přednášky,zájezdy a zábavy. 
	Organizace mládeže v Dnešicích zakládala v různých dobách kluby pod různými názvy a pracovala pro své potěšení a ve prospěch obce až do r. 1990. V posledních desetiletích měla svůj klub v dřevěném baráku po Hudbě mladých Pod Kaštany. I zaniklé mládežnické organizaci v Dnešicích, patří poděkování za její aktivity ve prospěch obce a společnosti.Za dobu její existence v ní pracovalo mnoho generací mladých chlapců a děvčat. 

Československý červený kříž
	Tato organizace byla v naší obci založena již začátkem 50 let. Měla desítky členů a aktivně v ní byli zapojeni zejména lidé, kteří měli blízko ke zdravotnictví nebo v něm přímo pracovali. Organizace se přesto řídila svými zásadami : pomáhat potřebným nemocným a dbát o to, aby 
nemocných bylo co nejméně. Proto organizovala přednášky o hygieně a péči o zdraví, o boji s nemocemi a jejich předcházení, vykonávala zdravotní službu při větších sportovních a jiných společenských akcích, její členové pečovali o staré, osamělé a nemocné spoluobčany a ještě se zúčastňovali různých brigád v obci. Několik přednášek organizace připravila i pro občany sousedních obcí. 
	Velkou zásluhu na desetiletí trvajících aktivitách organizace měl její dlouholetý předseda Václav Hegner. V současnosti třetí nejstarší mužský rodák naší obce. 
	Organizace ukončila činnost v 90.letech. Ke škodě spoluobčanů. 

Český svaz zahrádkářů
	Organizace bylo založena v r. 1958. Zakládajícími členy byli : Bezděk, Böhm, Dolejš, Jílek, Kasl, Macán, Malý, Pelikán, Prach, Smola, Štengl, Trš a Vokáč. Organizace vyvíjela bohatou činnost a záhy získala ve Vrabině pozemek pro členy, kteří neměli svoje zahrádky.   
Organizace pořádala přednášky o pěstování ovoce a zeleniny, konala desítky zájezdů na výstavy a sama uspořádala mnoho výstav ovoce, zeleniny a hub. Zásluhou organizace a z iniciativy Václava Smoly, dlouholetého předsedy, byla osázena Kozlice. Hromadně byly objednávány, v té době nedostatkové výpěstky ovocných stromků a keřů i zeleniny /zejména roubované okurky/. 
Spolu s chovateli byly pořádány plesy, své době nejnavštěvovanější. Organizace nabírala další členy a v době největšího rozkvětu jich měla více než 70. V začátcích, kdy byl ještě nedostatek umělých hnojiv, získávala organizace pro své členy na hromadnou objednávku přednostně hnojiva od dodavatelů, případně od JZD. Hnojivo bylo členům naváženo dle objednávky a mnohdy dovezeno až domů. 

Členové zahrádkářů při zakládání parku  v místech bývalé kovárny

Ve své době přinášelo členství  v organizaci aktivním členům mnoho užitku a i nyní by bylo pro mnohé, zejména začínající zahrádkáře - majitele nových domků a parcel, jistě užitečné. Bohužel, organizace ukončila činnost v r. 1993. Škoda.
Český svaz žen	
	Dnes by si mnozí mladí lidé mohli myslet, že ČSŽ tu byl proto, aby muži mohli slavit 8. března MDŽ. Tak to alespoň představují někdy naše média. Ale skutečnost je zcela jiná. 
	U nás byl MDŽ jen dnem, kdy bylo ženám poděkováno za nezastupitelnou roli v rodině, ve společnosti, v zaměstnání. Samotná organizace v Dnešicích začala pracovat v padesátých letech a vykonávala mnoho užitečné práce nejen pro samotné ženy, ale zejména pro děti, obec a pro JZD, zejména v jeho počátcích. Ženy se podílely na oslavách MDD, organizovaly pro děti vánoční nadílky, s dětmi připravovaly různá vystoupení i divadelní hry a pro děti organizovaly mnoho dalších zajímavých programů. Pro občany pak přichystaly několik výstav, např. ručních prací, přednášky a jiné akce. Pro obec vykonaly mnoho užitečného péčí o zeleň a květinovou výzdobu, při úklidu obce a při jiných příležitostech. Prováděly dokonce i sběr odpadových surovin. V začátcích společného hospodaření v padesátých a šedesátých letech pomáhaly JZD při sklizni sena, při žních, při výmlatu obilí a také při jednocení a okopávání cukrovky. Tato práce, a také sklizeň brambor bez účasti (brigádnické pomoci) žen neproveditelné. Pro nepamětníky uvedu jen, že vzít si na starost jen jeden řádek řepy, který vedl od Dnešic až k Přestavlkům, to nebyla žádná legrace. Natož pak, kdo jich měl více. Ale tak to tehdy bylo, tak to bylo třeba a je to součást naší minulosti. A snižovat význam žen a jejich organizace v naší společnosti by bylo nespravedlivé. O skutečném rozsahu práce organizace ČSŽ v naší obci existuje málo záznamů a postupně ubývá i pamětníků. Proto nakonec zmíním alespoň jména dvou žen, které se na práci místní organizace významně podílely. V začátcích to byla Bláža Hůrková, roz. Frouzová, později Jaroslava Zoubková, manželka Oldy Zoubka. Pochopitelně, že měly kolem sebe mnoho dalších nadšených a obětavých spolupracovnic. Je škoda, pro ženy i obec, že v současné době nemají následovnic. 

Práce organizace Svazarm
	Dnes již mnohým tento název nic neříká. Ale i v naší obci byla tato organizace velmi činná. Měla střelecký kroužek a vybudovala střelnici na Kozlici, včetně elektropřípojky, věnovala se motocyklovým a automobilovým závodům a soutěžím /L. Lucák, V. Brabenec/, pořádala motocyklové závody na Kozlici, organizovala školení řidičů, vystavěla mycí rampu, kterou využívali majitelé aut ze širokého okolí (držely se tam služby) a měla mnoho dalších aktivit. Po r. 1989 byla organizace, v rámci boření starých pořádků, zrušena. Později byla nahrazena organizací AVZO (asociace víceúčelových zájmových org.). V rámci této organizace pracuje u nás střelecký kroužek s místním názvem CINDERELLA, který organizuje  pro mládež i dospělé mnoho různých soutěží a jiných zajímavých akcí. 

Hladíkova hudba mladých
	Nadpis odpovídá vzniku a rozvoji hudebního tělesa. Jaroslav Hladík nastoupil na dnešickou školu jako řídící učitel v r. 1931. Od r. 1938 začal vyučovat mladé chlapce hře na různé hudební nástroje, a to zdarma. Vyžadovat kázeň a a bylo bylo na noty neomluvenou účast na hodině pokutovat částkou až několika desítek haléřů. Ten, komu muzicírování šlo, přišel na odpolední vyučování třeba i dvakrát. Se staršími žáky uskutečnil několik koncertů již v době války. Již brzo po jeho návratu z koncentračního tábora byla kapela znovu pohromadě a již v létě začala koncertovat po okolí. S nácvikem hry celého souboru byly potíže, protože k tomu nebyl vhodný prostor. Po znárodnění celého hospodářství v r. 1948 se podařilo získat prostory stavebního podniku. Byly to Československé stavební závody Plzeň. Ten poskytl dřevěný barák, obec dala pozemek Pod Kaštany /po zbořeném ovčíně/, zedníci z kapely udělali podezdívku a barák brzy stál. Národní podnik sponzoroval i stejnokroje, Osvětový dům Přeštice zapůjčil nástroje. Později přibyly další objekty : altánek, taneční parket, lavičky atd. 
	Dnešická hudba mladých začala zářit. Chlapci hráli v mnoha městech, a to nejen v Západočeském kraji. Několikrát hráli i v Praze při Novoročních slavnostech pionýrů, kde si jejich hudbu poslechli i president Gottwald, Zápotocký a Novotný. Za dobu existence uskutečnili 360 
veřejných vystoupení, získali nespočet diplomů a čestných uznání v různých soutěžích. Nikdo jiný se nemůže pochlubit tak úspěšnou reprezentací naší obce. 

Řídící Hladík a jeho mladí muzikanti

Ale všechno jednou končí. A tak ukončil činnost i hudební soubor mladých z Dnešic. Bylo to r. 1963, kdy se přestavovala škola, zanikl tam byt a pro pana Hladíka se tehdy v Dnešicích žádný byt nenašel. Přesto po něm zůstaly desítky dobrých muzikantů v obci a širokém okolí, které zdarma vyučil. Někteří z nich šíří slávu dechové hudby v různých kapelách ještě v současné době. Snad můžeme připomenout, že dechová hudba Josefa Bendy, sestavená převážně z Hladíkových vyučenců, šířila slávu Dnešic ještě v devadesátých letech XX. století a její koncerty často řídili přední čeští skladatelé a kapelníci. Kde ty loňské sněhy jsou.